Co tu ještě děláš?
Georgianna už dávno šla. Nestihneš to.
Připiš mi to na lístek.
Na účet.
"Lístek" zní jako že to někdy zaplatíš.
PÍSEŇ LÁSKY PRO BOBBYHO LONGA
Čas nebyl s Bobby Longem nikdy kamarád.
Pletichařil proti němu,
předstíral velkorysost a přitom ho obral o všechno kdykoliv jen mohl.
Ztratili jsme Lorraine, my všichni,
ale už nějaký čas před její smrtí.
Tady nemůžeš stát. Zase dostaneš pokutu.
Nejsou tu žádné značky, slečno Daisy.
Žádný problém. K obrubníku odsud trefím.
Objednej mi pivo.
Panama City, Florida
Našels práci?
Uklidilas?
Ten Bobby zas volal.
- Zas? - Volal už před pár dny, vzpomínáš?
Ne, neřekls mi. Co chtěl?
Chtěl ti říct o Lorraine.
Co je s ní?
Zemřela.
Cože?
No má to za sebou. Volal pro případ, že by tě to zajímalo.
Lorraine zemřela a tys mi to neřekl?
Na Lorraine. Nechť její duše odejde v míru.
Takže vás Lorraine nadobro opustila.
Ne.
To by neudělala. Navíc, Bůh by to nedopustil.
Fakt? A proč jako?
Protože Bůh zná mě a já znám Boha.
Na.
Cecila to vzalo. Ať to sní.
Zatím ahoj.
Nic pro tebe neznamenala...
a ty jsi nic neznamenala pro ni. Proč tě to tak vzalo?
No tak, nech toho.
Hele, omlouvám se, jo?
Co kdybys mi udělala večeři a já zašel půjčit nějaké porno?
Musím na pohřeb, Lee.
Ale možná jsem ho prošvihla, jelikož jsi mi zapomněl říct,
že má matka je po smrti! Debile. Padám odsud.
Nikdy nebyla tvou matkou!
Purslane? Tady znovu Bobby Long.
Asi si mě nepamatuješ.
Každopádně jsi prošvihla matčin pohřeb.
Sbohem.
Máš cigáro?
Je mi líto.
- Jdete k Cecilovi? - Za moment.
- Tak zatím. - Hned tam budem.
Máš oheň?
- Myslel jsem, že nemáš. - Nemám.
Ne pro Juniora.
Měl by přestat. Má těžké astma.
Jeho kašel rozechvívá mé nitro vědomím smrtelnosti.
"Byla by z něj krásná mrtvola," ale na tom se nechci podílet.
Jistěže ne. "Podílej se jen na vlastní smrti." Tím se řídím.
Mluvils s tou holkou? Ví o tom?
- "Byla by z něj krásná mrtvola." - Charles Dickens.
Myslíš to vážně? Martin Chuzzlewit.
Všeználku.
New Orleans je svůdné město.
Místo mnoha legend a iluzí.
Místo, odkud Lorraine musela odejít...
a kam jsme Bobby a já museli přijít.
Pryč z Alabamy,
ukončit život, který nám již nepatřil.
Zdálo se mi, že se jí posledně vedlo líp.
Kdy to bylo?
- Před pár lety. - V říjnu to bude šest let.
To jsme ji tak dlouho neviděli?
Tys ji tak dlouho neviděl.
Měli jsme s tebou zajít do nemocnice.
Měli jste udělat hodně věcí.
U vyjícího vlka Vystoupí Lorraine Willová
Mami, přiveď prosím Pursey, aby mě slyšela zpívat.
A vyřiď jí, že mi může napsat na tuto adresu...
Už běžím.
Je to Lorrainin dům?
A ty jsi kdo?
Nikdo. Jen tady bydlím.
Pojď dál.
Hezké.
Dík. Snažíme se.
- Nemáš věk na to, abys byl Bobby. - To proto, že jsem Lawson.
Tak fajn.
Je mi líto tvé matky. Jsi jí hodně podobná.
Je mi líto, že jsem tě vzbudila tak brzy. Je sotva poledne.
Bobby. Máme společnost. Vstávej!
Polož si věci, zlato. My nekoušeme.
- Džus? - Ne.
- Bobby, vstaň. Je tu. - Kdo?
- Pursey. - Kdo?
To děvče. Vstávej.
Kdy bude pohřeb?
Byl včera. Byl moc pěkný.
Mělas tam být, mladá dámo.
To je tvůj názor.
Z nějakého důvodu jsi ale přišla.
Už zřejmě víš, jak je to s domem.
Jak?
- Tvá matka ho vlastnila... - Věc se má tak!
Dovol, abych to vysvětlil.
Lorraine nám odkázala dům.
Lawson a já máme dvě třetiny a ty máš jen jednu třetinu.
To udělala?
Lawson a já tu už nějakou dobu bydlíme.
Tvá matka tu nebydlela celé roky.
A nevěřím tomu, že by si myslela, že budeš mít zájem.
Lorraine se často mýlila.
Purslane, my tady zůstaneme. Je to náš domov.
Pro mě za mě...
Myslet si, že bych sdílela tuhle díru se dvěma cizími alkoholiky...
Jste alkoholici, ne?
Ale nejsme cizí. Byli jsme její přátelé.
Starali jsme se o ni.
A tahle díra je pro nás fajn.
Není vhodná pro děvče jako jsi ty.
Teď vstanu z postele. Můžeš se dívat, jestli chceš.
Mně to nevadí.
Těžko uvěřit,
že jsi ještě neviděla nahého muže.
Starce ještě ne.
Vím, že nejsi žádný andílek,
protože jsem mluvil s tím tvým přítelem...
z nádenické riviéry.
Určitě sis ho nevybrala kvůli jeho mozku.
Hele, nic o mně nevíš.
To se asi změní, když spolu budeme bydlet, ne?
Uvidíme se pak. Nemám cigarety.
Jdu nějaké koupit.
Rád tě zas vidím, Purslane.
Vyrostla jsi.
Obvykle není takový. Je jen rozrušený kvůli Lorraine. Všichni jsme.
Má vlastně pravdu. Nezůstanu tu.
Babička pořád mluvila o tom,
jak hezký domek tu pro mě Lorraine má...
a teď vidím, že měla asi halucinace.
To nic.
- Nepřekvapuje mě to. - Tohle poslali z nemocnice.
Lorraine by si přála, abys je měla.
Brala je všude s sebou.
Ty knihy milovala.
Snad bych je mohla udat na bleším trhu.
- Já ti pomůžu. - Ne, není třeba.
Opravdu jsem chtěla přijít na pohřeb. Ale nedostala jsem včas jeho zprávu.
Tak moc se podobá Lorraine.
Pamatuju si, když jsem ji prvně viděl zpívat.
Byl jsem poprvé v New Orleans.
Úplně mě to vzalo.
Byls trochu...
Byls trochu mimo.
Nemohls ani mluvit.
Byla překrásná.
To byla.
Ještě něco, chlapci?
Už vám někdo řekl, že voníte jako Pařížanka v jarním čase?
Každej den. Budete jíst?
Může kdykoliv mluvit s právníkem.
No a? Podle závěti můžeme jeden rok zůstat.
Nemám přijít později?
A víte, jak vražedná je vůně takové Pařížanky v jarním čase?
Zdaleka ne tak vražedná jako Louisianka, které je to šumafuk.
- Vejce se slaninou. Pro oba. - Prosil bych sýr na ty otruby, zlato.
Že ti není hanba!
Ne, ne.
Proč nespíš na posteli, drahoušku?
- Bože. - Býval bych se k tobě přitulil.
To by se mi líbilo.
- Pěkně tělo na tělo. - Nech si to.
Pročs jí dal tohle?
Jsou to příběhy ztracených duší,
neviditelných lidí. Krásná kniha.
Četlas ji?
Četlas někdy něco?
Lorraine nevěděla, že umí psát verše.
Opravdu rád...
podněcuji inspiraci.
Lawson taky píše. A dobře.
Vážně?
Píše knihu o mně.
To je fascinující.
Kapitola 1: vstal jsem, ožral se a vytuhl.
- Kapitola 2: vstal jsem, ožral se... - Milé a zábavné!
Postrádáš jazykový cit, dítě.
Tak...
Který pokoj je můj?
Někde musím bydlet a říkali jste, že na to mám právo.
Napadlo mě, že zůstanu a vy vypadnete, až vám polezu krkem.
My nikdy neodejdeme. Nikdy!
- Na to zapomeň. - Bude mít Lorrainin pokoj.
- Já budu nocovat s tebou. - Bezva.
Zbláznil ses?
Aspoň se tu nebude motat a nevyčmuchá pravdu.
Dlouho nevydrží, uvidíš.
A kromě toho, pořád si stěžuješ, jak máš studenou postel.
Na můj vkus jsi moc vychrtlý.
- Vážně jste bibliofilové? - Většina knih patří Bobbymu.
- Chlouba bývalého profesora angličtiny. - On?
- A profesor? - Jo, byl skvělej.
A ty jsi fakt spisovatel?
Bobby si myslí, že ano.
Tyhle krabice patřily Lorraine, takže...
Takže co?
- Víš, znal jsem tvou matku dobře. - Jak dobře?
Bylo těžké jí rozumět, ale dveře ke svému srdci nechávala otevřené.
Co jsem slyšela, tak byl v těch dveřích pěkný průvan.
Kuchyně Ložnice
Purslane Hominy Willová.
Odkud znáte mé jméno?
Dobře tě znám, byli jsme si s tvou matkou blízcí.
Vybíral jsem ti jméno.
Tvá matka říkala, že jsi zlato,
tak jsme tě pojmenovali po žlutém kvítí a kukuřici.
Tady jsi:
Purslane - šrucha zelná.
Šrucha je vlastně plevel.
Řekl mi to soused, když mi bylo 9 a já mu pošlapala rajčata.
Říkal, že zahrádkáři nemají šruchu rádi.
A pampelišky.
To nebrání dětem užívat je k vyřčení přání.
Šrucha má axilární květ.
Zavírá se, když zajde slunce.
Díky.
Hrome.
Bylas mrně, když jsem tě naposled viděla.
Jsem tu snad jediná, kdo si mě nepamatuje s Lorraine?
Zpívala tady. Bylo mi asi tolik co je tobě. Ona byla někdo.
- Je mi to líto. - To nemusí.
Dám si fazole s rýží a pivo, prosím.
Prý zůstaneš na chvíli u Bobbyho a Lawsona.
Ne, budu v domě Lorraine. Na neurčito.
- Jdeš v září do školy? - Ne.
Nechodím do školy. Jsem servírka. Přijmete jednu?
Ne, strýček Earl a já si vystačíme.
Oni to ví, že nejdeš do školy?
Jo, jsou z toho na cucky. Tak se tam houfují a sní o vodce a cigaretách.
Matko, připrav mi lůžko
Dlouhé a úzké
Můj milý včera zemřel
Já zítra zemřu pro něj
Pohřbili ji u kostela
A jeho vedle ní
Z jeho hrobu červené růže vyrostly
Z jejího růže divoké
Rostliny rostly vysoko
Že už výš nemohly
A na vrcholku spojily se v pouto
V pouto z růží spletené
Toto je Lorrainina dcera, Pursey. Nějakou dobu tu bude s námi.
Tak pojď.
- Vyrostlas do krásy. - Díky.
Posaď se u nás, zlato.
Jsem Ruthie. Můj přítel, Ray.
Jsme tu 26 let.
Odpočiň si. Dej si pivo.
Našlas něco?
Vyplnila jsem pár dotazníků.
Tahle svěží bytost bude u vás?
Je svěží, to ano.
Kdysi tu byla každou noc jiná. Byli jste jako sexuální magnety.
Který z vás to sípe jako stará lokomotiva?
Bobby. Když spí na zádech, musím ho otočit.
Viděla jsem jeden dokument, kde říkali, že se dá chrápání vyléčit...
rozříznutím hrdla.
Povím vám jeden příběh, lidi.
Ticho! Bobby bude vyprávět.
Když jsem byl malý, motal jsem se jen mezi staršími dětmi.
Toho léta mi bylo tak 10 nebo 11.
Dělali jsme vše, co normální kluci z Alabamy dělají.
Rybařili jsme,
hráli baseball, chodili plavat, mlátili se.
Ale mimo těchto nevinných dětských aktivit...
jsem se hodně věnoval řečem...
o úžasně nepolapitelném čemsi, zvaném píča.
Ani jsem nevěděl co to je,
ale považoval jsem to za něco mimořádně magického kvůli tomu, jak o tom všichni mluvili.
Vždycky šeptem.
Chodil jsem po lesích a říkal si: Píča. Píča. Píča.
Jednoho dne jsme hráli na poli baseball.
Přijel k nám Leroy Tuberville.
Leroy byl dvanáctiletý delikvent.
Měl už široká ramena a prsty žluté od tabáku.
Leroy se zastavil u třetí mety, dal ruku do kapsy...
a něco vytáhl. Začal si s tím pohazovat. Asi takto.
A já civěl na tu skvělou věc,
jak se pohybuje nahoru dolů. Nahoru dolů.
Nemohl jsem to vydržet. Zeptal jsem se.
"Co to máš, Leroyi?"
Všichni hned ztichli.
Leroy se na mě podíval, zašklebil se,
a povídá, "Tohle je píča, Longu. Má vlastní."
Tváře mi vzplály, tep se zrychlil.
Stál tam s tou dokonalou věcí a stále si s ní házel.
A já se díval a uvědomil si, že jsem právě poprvé spatřil Boha.
Chtěl jsem tu věc vlastnit.
Ale Leroy si dal svůj poklad mezi zuby,
nasedl na kolo, a celý rozšklebený odjel...
zanechajíc nás v mračnech prachu a závisti.
A bylo to právě tehdy, v mých desíti,
kdy jsem se rozhodl zasvětit zbytek života...
hledání vlastního kousku toho zázraku,
jež bych si mohl odnést s sebou až na věčnost.
To mi stačí. Jdu domů.
Na Floridu?
Buď opatrná!
"Nelze vytrhnout jedinou stránku z našeho života,
"ale je možné vhodit celou knihu do ohně."
George Sand.
Myslel jsem, že to neznáš.
Není správné, že jí lžeme.
A co by taková slečinka dělala s tímto místem?
Sama řekla, že je to díra. Ať radši odejde.
Mimo to, až dopíšeš knihu, vše se změní...
Změní?
Odjedem do Paříže, dáme si Latour 1961,
začnem psát špatnou poezii. To bude perfektní.
"Umíráme jen jednou, zato na tak dlouhý čas."
Moliére.
Je tady, lásko.
Tentokrát se o ni postarám.
Uvidíme se zítra.
Tvá matka sem často chodila.
Proč o ní tolik mluvíš?
Zřejmě proto, že mi chybí.
Milovals ji snad?
Všichni jsme ji milovali.
- Uměla lidi obohatit, víš? - Ani ne.
Než babička umřela,
varovala mě, že je Lorraine sobec.
A zmínila se o mém otci.
Opravdu?
Nějaký saxofonista z Memphisu.
Známost na jednu noc.
Asi mě chtěla připravit na to, že jakmile zemře, zůstanu úplně sama.
Bylo to tak.
Po její smrti se Lorraine prakticky neozvala.
Nedostala jsem šanci slyšet ji zpívat.
Matka tě milovala. Bylas pro ni vším.
Sedávala přesně na tom místě.
Pořád psala.
Tomu stromu říkala Strom života.
Pěkně otřepané.
- Děláš to špatně. - Prosím?
Pro úspěšnou sebevraždu je třeba se nacpat do trouby.
Ježiš, holka. Dneska jsi aktivní.
Bobby!
- Pojď se podívat, co Pursey udělala! - Bože. Nekřič tolik.
Vidím, co neudělala: neodešla.
Ani neodejde.
Na vás je teda pohled.
Také všem přeji dobré ráno.
Co škola? Prý jsi nedokončila semestr.
Pár. Desátý, jedenáctý, dvanáctý. Vadí?
Bože, žijeme pod jednou střechou s flákačem.
Záleží na úhlu pohledu. Já aspoň uklízím.
Hele, pokud se tu nebudeš rozvalovat...
a rušit Lawsona v koncentraci, je mi fuk, co děláš.
Ty pracuj.
Musíš na ni být pořád takový?
Chceš, aby zůstala? To chceš?
Napadlo tě třeba, že když jí pomůžeme postavit se na vlastní nohy, tak možná odejde?
Jak pomůžeme?
Chceš jí pomoct sundat spodní prádlo, to ve skutečnosti chceš.
- Zapomeň na to, jo? - Zapomenuto. Zapomenuto...
Léto v New Orleans tone v parné a vlhké nehybnosti.
Pojďme si zahrát gin.
- Nevidíš, že tu máme práci? - Jděte k čertu.
Lorrainin dům se zdál den za dnem menší. A atmosféra hustší.
Vypni to, holka! Nevidíš, že tu pracuje?
Bože na nebi.
Jak dlouho tu budeš sedět a kouřit naše peníze?
Lawson říkal, že mu to nevadí.
Lawsonovy cigarety jsou červené. Moje zelené.
Nekuř zelené. Jsou Bobbyho. Bobbyho.
Co to piješ za břečku? Sakra, to páchne.
Pivo a rajčatový džus.
Snídaně šampionů.
Spíš degradace.
Tak a mám toho dost.
Ať se ti to líbí nebo ne, já jsem tu nejstarší,
takže mě budeš respektovat!
Z úcty k Lorraine jsme byli velmi trpěliví,
ale už se tu přestaneš válet...
a parazitovat na naší šlechetnosti.
Začneš pracovat, jako bys měla žít 100 let...
a modlit se, jako bys zítra měla umřít.
- Cos říkal? - Ben Franklin to řekl.
V jeho případě to možná dávalo nějaký smysl.
Víš dobře, že si práci hledám.
Ale co ty? Neděláš nic, jenom tu vyprávíš, jak ti to kdysi pálilo.
Já jsem profesor. Potulný pěvec. Básník.
A do toho jak žiju ti nic není.
- Odpovídáš jen za svůj podíl. - Jaký podíl?
To vy jste v mém domě za nic. Buďte rádi, že...
- Je to náš dům! - Měla bych snad vydělávat pánskými návštěvami?
Nedělala to i Lorraine? Jako většina narkomanů.
Krucinál!
Nemáš úctu k mrtvým?
Byla tvou matkou, Pursey.
Navíc...
všichni víme, že nejsi anděl,
že, sladká Purslane?
Mělas někdy dva chlapy zaráz?
To by nám zaplatilo spoustu cigaret.
Chcípni!
Ty že tu jsi nejstarší a nejrozumnější?
Jsem ještě dítě. Chápeš to?
Mám dost těch tvých vznešených řečí o nebohé mrtvé Lorraine.
Chceš mě poučovat o úctě? Kdo si váží tebe?
Tvá žena, která tě nechala, nebo tvé děti, které tě ani neznají?
Co jsem ti o ní říkal?
Zatraceně!
Vím, co si o mně myslíte.
- Jenže škola mi připadla jako ztráta času. - To není.
Já vím. Nejsem blbá.
Chci žít normálně. Ne jako teď.
Co bys chtěla dělat?
Kdybych si mohla vybrat?
Slib mi, že se nebudeš smát.
To asi nemůžu slíbit.
Líbilo by se mi pracovat v nemocnici,
jako obsluha rentgenu. Nebo něco podobného.
Dobře.
- Smím vědět proč? - Já nevím.
Líbí se mi, jak vypadají kosti na snímcích.
Jsou jako lidské portréty, ale zevnitř.
Vím. Zní to trapně.
Vůbec ne.
Haló?
Haló? Kdo tam?
- Promiň! - To nic.
Zapomínám, že je v domě žena.
Ozval se Bobby?
Pursey, musím ti něco říct.
Máš o něj starost?
Co máš v plánu?
Podívám se v centru po nějaké práci.
Tam jsem ještě nebyla.
Chceš doprovod?
Jo.
- Zavolej za týden. - Dobře, dík.
No?
Nanejvýš na poloviční úvazek.
Neplatíš činži. Nemusíš pracovat na plný úvazek.
Potřebuju pryč od Bobbyho. Na plný úvazek.
Snad bych ti mohl pomoct začít s těmi portréty kostí.
Mohla bys zkusit získat GED.
To určitě. A pak půjdu na Harvard.
Kdoví.
Víš, že se cpeš jako prase?
Ty zas moc piješ.
Tak jo.
Můžu si někdy přečíst tvou knihu?
- To asi ne. - Proč ne?
- Většina skončí v popelnici. - Jak dlouho ji už píšeš?
Hodně dlouho, ale ne dostatečně dlouho.
- Máš univerzitní diplom? - Ó ano, madam.
Navíc jsem získal privilegium stát se asistentem velkého Bobbyho Longa.
Proč jste nakonec odešli?
To je složité. Bylo hodně důvodů.
Řekni mi jeden.
Stalo se několik věcí...
a potom New Orleans...
Přišlo nám to tu romantické.
Vážně?
Je to tu romantické?
Jsou takové chvíle.
Opravdu bys mi pomohl získat GED?
Samozřejmě.
- Proč? - Proč ne?
Stejně nemám co dělat.
Přestaneš tolik pít?
Proč?
Proč ne? Stejně nemáš co dělat.
Platí.
Kde je ten kurevník?
Bude v nějakém baru lamentovat o tom, jak zůstává nepochopen.
Měl by ses věnovat jiným věcem, než se strachovat o Bobbyho.
To nedělá. Dnešek jsme si užili, ne?
To ano.
Radši už půjdem, zlato.
Uvidíme se doma.
Nejste tam jak sardinky? Jenom dva pokoje...
Nemáš na práci klid.
Můžeš bydlet u mě.
Budeš o tom přemýšlet?
Jsem zpátky!
No nejste rádi?
- Ne. - Měls brnknout.
Dobře. Aspoň se ptejte:
"Bobby, co jsi nám přivezl?"
Bělobu?
Video poker? Niklové držáky?
- Kde mám auto? - Prodal jsem ho.
Pursey, běž pustit nějakou hudbu. Budeme slavit.
- Cos udělal? - Prodal ho. Auto nepotřebujem.
Tohle je čistý slad. Kdy jsi ho naposled pil?
- Za kolik? - 300 babek.
Tys prodal mé auto za zasraných 300 dolarů?
To už ses úplně zbláznil?
Zachovej klid.
Nezapomeň,
mám rozbitou tvář.
Prostě jsem neměl peníze.
Protože tvůj šek je zde.
A tohle taky. Od právníka. Je čas jí to říct.
Čekal jsem na tebe, abys... Co to sakra děláš?
Dej mi pět minut, pak dělej co uznáš za vhodné.
No koukněte, jaks to tu vylepšila.
Teda, rozbil bych televizi už dávno, kdybych věděl, že tě to přivede k Steinbeckovi.
Chci vám něco oznámit.
Pojď si sednout.
No tak, pojď...
Přestaň už truchlit pro ten pojízdný vrak a sedni si.
Postojím.
Jak chceš. Zavřete oči.
- Zavři oči. - Nezavřu svý podělaný oči.
Ježiš, Lawsone. Udělej to.
Hotovo.
Můžeš je otevřít, zlato.
Laskavost sympatického učitele,
jemuž kdysi Bobby Long prominul jeden podvod.
Potvrzuji, že Purslane Hominy Willová...
úspěšně zakončila jedenáctý semestr...
a je doporučena pro semestr dvanáctý.
"Žijeme, abychom rostli."
Robert Browning.
Tvůj oblíbený průměrný básník.
Je tohle tvůj způsob omluvy...
nebo chceš trumfnout jeho nabídku s GED?
Skvělé mozky.
Hele, vybere si jazyk.
- Chceš umět francouzsky, ne? - Nebuď směšný.
Nemůže si zvolit francouzštinu tak pozdě.
Chápu.
Máme tedy anglickou literaturu, evropskou historii, zeměpis, psychologii.
Ještě potřebuje jeden.
- Co třeba umění? - Hudbu.
- To se jí bude líbit. - Nikam nejdu.
Nikam nejdu.
Cože? Všechno je domluvené.
Víš, jakou práci mi dalo to pro tebe vyřídit?
Pro mě? Přiznej se... Že z toho něco budeš mít i ty?
Dostane tě to z baráku, budu mít klid.
- To jsem si myslela. - Ne, zadrž.
Něco jsi mi nedávno řekla. Přemýšlel jsem o tom.
Řeklas, "Jsem ještě dítě."
Zřejmě jsem na stará kolena poněkud bezcitný, ale ty jsi ještě dítě.
Jako studenti, které jsem kdysi učil.
Je mi jasné, že ti připadáme nemožní,
ale přesto máme co nabídnout. Musíme mít.
Kromě toho, dlužíme to tvé matce.
A jakkoli těžké je tomu uvěřit,
i my jsme jednou byli děti.
Ty jsi nenapravitelný.
Proč myslíš, že to zvládnu?
Protože známe Boha a Bůh zná nás.
A z nějakého důvodu tě sem s Lorraine přivedli.
Škola začíná za měsíc.
Zkus to s námi. Může to být sranda.
Sranda vypadá jinak, nemyslíš?
Poslouchej, zlatíčko, to je jedna z písní tvé matky.
To je nádhera.
Byla by na tebe pyšná.
Co říkáte na mou tvář?
Vidíte tuhle kost? Je zlomená.
Jde s ní hýbat.
Jak se to stalo?
"Nikdy se neper s cizincem." Arthur Miller.
Došlo k tomu při rvačce? Prohrál jste?
Prohrál jsem víc než jen tu rvačku.
Myslíte, že mě to dělá ošklivým, slečno?
Ne, jste štramák.
No nejste vy milí?
Souložíte spolu?
- Tak jo, doktore Uzle, jdem. - To je dobře, pokud ano.
Sex je fajn.
Buďte na sebe milí.
A zůstaňte mladí jak dlouho to půjde. Mládí je prchavé. Milujte se.
Začneme cvičením paměti.
Měli bychom se držet Sokratovy metody.
Ano? A kdo bude Platon a kdo Sokrates v našem případě?
Možná nebudu chtít hrát.
Budeš Sokrates, pochopitelně.
- Ty jsi učitel. - To máš zatracenou pravdu.
Mohli byste zavřít klapačky?
Jestli to tak půjde dál, prdlajs se naučím.
Děvče, tvoje mluva je příšerná.
Purslane Hominy, narovnej se.
Proč se nemůžu učit v posteli?
Je vedro. A tahle židle je nepohodlná.
Ani nemá být pohodlná. Usnula bys. Narovnej se.
- Je to špatný zvyk. - Ty mi budeš vykládat o špatných zvycích?
Nezahrávej si s učitelem, ano?
Jakou roli v americké literatuře hraje Nebraska? Spusť.
- Co tak se učit hlavní města? - Nesmysl. Budeš se učit důležité věci.
- Neodkládej to. - Co jako?
Nemám nic k odložení.
Ty se nepolepšíš.
Odkládat.
Nehnout prdelí a dokazovat,
že něčím životním cílem je být troska.
Hej, komu tu říkáš troska?
- Kurva. - Spusť.
Dobře, Nebraska.
Domov Willy Catherové, jedné z prvních úspěšných autorek v zemi.
Na východě u hranic s Missouri se narodil Mark Twain,
alias Samuel Clemens, dole u Kansasu...
strávil William Burroughs svá poslední léta.
- Přestaň! - Hele, Bobby.
Na katolické škole asi nebudou brát Burroughse.
Ale měli by.
Proč nedáš kamarádovi drink?
- Nemáme džus. - Co je v té sklenici?
Nemá to zápach.
Tak tam nalij vodku, hrome.
- Bude to? - Musíme přestat.
Slíbil jsem Pursey, že když začne studovat, přestanem pít.
A kdy přestals?
Už je to 19 hodin. Od toho kvízu.
- Spals vůbec? - Ne.
Nic se nemá přehánět,
takže chceš-li přestat, musíš zvolna.
Projednou mi věř.
Zahoď láhev, zahoď džina.
Co tady děláš?
Chtěl jsem, aby si Lawson odpočinul.
Má postel pro sebe. Sedej.
Moc ti to sluší, Purslane.
Nikdo mi tak už neříká, co babička umřela. Ale dík.
Pamatuješ si cestu?
Vím, kde to je, a měla bych už vyrazit.
Jsi nervózní?
Ne.
Ano.
Můžu jet tramvají s tebou.
Nemusíš, dík.
Vím, že si povedeš dobře.
A jakmile přijdeš ze školy, budeme tady...
a pomůžeme ti s úkoly.
Ty opravdu žiješ v nějakém paralelním vesmíru.
"Já a úkoly" v jedné větě...
Ještě chvíli a bude to "ty a pozdní příchod" v jedné větě.
Myslíš, že půjde přímo domů?
Kam jinam by dospívající holka šla než domů...
za svými nekonečně zábavnými spolunocležníky středního věku?
Není to s ní piknik. Tím hlukem mě ničí.
Měla by vědět, že jediné co se dá poslouchat, jsou LP.
Mé děti to ví.
Naučil jsem je to. Byl jsem jejich otec.
To pořád jsi.
Jednou pochopí, až dopíšeš tu knihu.
Zatím o mně moc neví.
Kruci, nemůžem dělat něco jiného?
- Co třeba? - Já nevím.
- Pojďme na ryby. - Ty nerybaříš.
Možná bych měl začít...
něco.
Možná bys měl začít psát tu proklatou knihu.
Ještě neznám konec.
Šachmat. Pojďme odsud. Mám z nás depresi.
Rád bych vám řekl něco ze života.
Neprobádaný život...
- je jednoduše život... - Který nestojí za to žít.
Purslane! Náš génius se vrátil!
Všechno nám vyprávěj!
Proč jsi zpátky tak brzy?
Nezapadla jsem.
Vážím si co pro mě děláte, ale už tam nejdu.
Co?
Potřebuju práci.
- Můžeš pracovat tady, o víkendech. - Vážně?
- Jen když nevzdáš školu. - Dobrý, Earle.
Podzim přichází do New Orleans zvolna.
Tráva je ještě zelená, i když slunce už hřeje málo.
Pursey se chytila ve škole.
Překvapilo ji to. Nás ne.
Zima se objevila dřív než jsme si všimli, že slunné letní dny jsou pryč.
I víno už vydrželo celý den netknuté...
a to bylo víc, než by kdo čekal.
Někdo by měl těm Kreolcům říct, že máme v Louisianě zimu.
Měli bychom jim rozšířit obzor o ten nový skvělý objev zvaný teplo!
- Pursey, kams dala vodku? - Řekls, ať ji schovám.
To je pravda. A kams ji schovala?
To ti právě nemám říct, vzpomínáš?
Neděláš snad nic jiného, než co ti řeknu? Kde je?
Lawsone, Bobby ze mě zas tahá, kde je schovaná vodka.
- Pursey, jsou Vánoce. - Vzdávám se. Je venku pod schody.
A mně se zdá, že je na tobě řada s prádlem.
Nezapomeň na plyšové medvídky.
Ty nejsi panna, že ne?
Víš, někteří lidé by tě nazvali zvrhlým starcem...
pro tvé trvalé sexuální obtěžování.
Spíš se říká "zhýralý stařec," ne "zvrhlý."
A ty jsi nepochybně nevinnost sama.
- Mě vynechejme. Tak jsi nebo ne? - A ty?
Já mám děti.
Proč se s nima nevídáš?
To je dobrá otázka. Ale já se ptal první.
Pokouším se mluvit vážně, Bobby. Ježiši.
Pravdou je, že bych si přál je vidět. Strašně mi chybí.
Mám zato, že kdyby někdo toužil vidět své děti,
tak by je navštívil, leda by to měl na háku.